Øjnenes hemmelighed.
Han løb ned i den bagerste vogn og så hendes skikkelse fortone sig -
- for hans syn, mens den voksede i hans hjerte.
Den 21. juni 1974 spiste Ricardo Morales for sidste gang morgenmad -
- med Liliana Coloto.
Resten af sit liv mindedes han samtlige detaljer fra den morgen.
At de planlagde deres første ferie og fik te med citron for hans hoste.
At han som sædvanlig puttede halvanden sukkerknald i.
At det søde syltetøj aldrig smagte så sødmefuldt igen.
Blomstermønsteret på hendes natkjole -
- og mest af alt hendes smil.
Smilet var skønt som en solopgang og spejlede sig i en solstråle -
- der kærtegnede hendes venstre kind.
Nej, lad være...
Nej, nej!
Jeg frygter
- Himlen må have sendt en engel. - Espósito...
- Og hvordan har vi det? - Hvordan går det?
- Er chefen her? - Ja, gå bare ind.
Tak, Deres Velærværdighed. De ser ud til at have det godt.
- Sikke et røvhul. - Så bliver det ikke mere lavstammet.
Himlen sender...
Deres Højhed...
Sikke en overraskelse.
- Må jeg? - Hvad laver du her?
Jeg vil bare snakke lidt. Har du travlt?
Nej, jeg forbereder bare et retsmøde. Kaffe?
Eller er du blevet sund på dine gamle dage? Mariano!
- Ja. - Hent to kopper kaffe. God kaffe.
- Jeg skal gøre sagsmappen klar. - Hils på Benjamín Espósito.
Han er just pensioneret honoris causa og en gammel ven.
Mariano, vores sommerfuldmægtig. Ikke dårligt, vel?
Hent nogle petitfours og lidt sødt til dig selv.
- Godt med mælk til mig. - Nå ja, du lider af det der...
Alderdom.
Ekstra mælk til herren, der lider af alderdom.
- Vent. Er det noget vigtigt? - Nej.
Så lad bare døren stå åben.
Hvad ved du om at skrive romaner?
Jeg har skrevet hele mit liv. Bare kig i arkivet.
Alle de mange sagsakter...
Hvor lang bliver romanen så? Har den fået et omslag?
Lidt opmuntring ville ikke være af vejen.
Jeg skal vel ikke stille her som en uønsket pensionist -
- og spørge, om jeg kan gå til hånde?
Jeg vil skrive. Det er vel ikke så skidt.
Jeg vil skrive om Morales-sagen.
Jeg ved ikke hvorfor.
Vi talte faktisk aldrig om den sag igen. Hvorfor ikke?
Med din håndskrift bliver romanen ulæselig.
Vent lige.
Jeg er begyndt 50 gange og er aldrig nået længere end til femte linje.
Med den fart får jeg nok brugt hele pensionsopsparingen på kladdehæfter.
Kom. Hjælp mig lige.
Lad mig. Jeg kan ikke...
Den vejer et ton.
- Utroligt, den gamle Olivetti. - Den er nok 100 år gammel.
- Er A'et mon repareret? - A er kun for tøsedrenge.
Tag den bare. Dinosaurusser forstår hinanden.
Så er der ikke flere undskyldninger.
Så må jeg skrive. Men hvor skal jeg begynde?
Med det, du bedst kan huske. Det er 20 år siden.
Hvad står tydeligst nu? Der kan du begynde.
Drenge, hør nu efter. Det her er jeres nye chef -
- der kommer frisk fra Harvard. Irene Menéndez Hastings.
Hastings. Det udtales Hastings. Det er skotsk.
Undskyld. Hastings. Vores nye dommerfuldmægtig.
Notar Benjamín Espósito.
Jeg gik på Cornell, ikke Harvard.
Assistent Pablo Sandoval til tjeneste.
Nej...
- Er du helt væk? - Ja.
Nej, men... Jeg kan huske en masse begyndelser -
- men jeg er ikke sikker på, at de har noget med historien at gøre.
Så start bare helt forfra.
- Blodbanken, goddag. - Hr. Espósito.
Afdeling 25 ringede om et mord.
- Det er afdeling 18's tur. - Men det var voldtægt og mord.
- Afdeling 18. - Godmorgen. Hvordan går det?
- Er der en helgen, der er død i dag? - Hvorfor?
Fordi her kommer en engel helt i sort.
Nej, men vi engle syner tre kilo mindre i sort.
- Kom med Chávez-sagen. - Ja.
- Din lumske bedårer. - Hvorfor?
Hvorfor...? Du fyrer komplimenter af -
- i det øjeblik hun træder ind. Hvordan bærer du dig ad?
Jeg ligner måske nok en frø, men jeg er en fortryllet prins.
Espósito? Advokat Roman siger, det er vores tur.
Sig, at sherif Espósito vil skide ham et stykke.
Hvor skal du hen?
Jeg grubler over komplimenterne, og når hun åbner døren, går klappen ned.
Det er lettere for mig. Jeg er ikke forelsket.
Det er jeg heller ikke. Smut så.
Du skal flytte alle sagerne herover. Det er ligetil.
- Hvad sker der? Det er jeres tur. - Vi skiftes da. Vi har en anden sag.
Røveri i et supermarked? Sagerne skal være af samme kaliber.
- Tal med dommer Fortuna. - Spar mig for flere problemer.
Hvorfor er det et problem at tale med mig?
Jeg synes, det er fjollet at forstyrre Dem med banaliteter -
- hvis vi selv kan løse det.
Det er Deres tur. Fart på -
- så der ikke går gravøl i gerningsstedet.
Hvad så, Báez?
- Alt vel. Og De? - Udmattet af den lykke.
- De ser glad ud. - Som en hund med to haler.
Jeg elsker, når idioten sender mig ud til en død pige.
Der er masser af idioter. De fredelige, der ved, at de er fjolser.
De er uduelige, men harmløse.
- Hvordan går det? - Vi taler lige om dig.
Andre idioter tror, de er genier. De har folk til at tørre deres lort op.
Den type har jeg to af, dommeren og min kollega i 18.
Jeg ved ikke, om han er et fjols, et røvhul eller begge dele.
Det var hans tur, så derfor beder jeg Dem om at sige -
- at jeg ikke...
Liliana Coloto, 23 år og skolelærer.
Gift med bankassistent Ricardo Morales.
Damen nævnte, at to håndværkere var ved at ordne en terrasse -
- men ikke havde været der i to dage på grund af regn.
- Havde hun ikke set dem? - Hun sagde nej.
- Jeg tager hen til mandens arbejde. - Jeg tager med.
Goddag. Ricardo Morales?
- Ricardo Morales? - Ja.
Politikommissær Báez.
Er der andre, der har nøgle til hoveddøren?
Har De set fremmede luske omkring?
Naboen sagde, at De er hjemme til frokost hver dag.
Det er en lang tur. Er der en særlig grund?
Undskyld, det fik jeg ikke fat i.
Vi havde den her vane, en rutine.
Vi så "De tre tossede kuler" sammen.
Det fik hende til at le. Hun syntes, de var sjove.
De må tage med mig til lighuset.
Jeg ved godt, det er ubehageligt.
Morales begyndte at ane sin fremtid.
Han ville opdage, at den var fuld af ingenting.
Hvad er der galt med skrivemaskinen?
Væk med den. Jeg kan ikke holde det ud.
- Hvem vil have den? - Fjern den fra mit åsyn.
Hør, om du kan lide det her.
"Hermed erklærer undertegnede dommer Raimundo Fortuna Lacalle -
- at jeg er komplet utilregnelig og ude af stand til at passe mit job."
Nej, det dur ikke. Kom med det.
Nej. "I henhold til straffelovens paragraf 141, 142 og 143 -
- kendes det hermed for ret, at Raimund Fortuna Lacalle -
- er mentalt utilregnelig, da han lider af kronisk delirium -
- og ikke er i stand til at udføre sine pligter som embedsmand."
Er der meget, der skal underskrives?
- Vi har Nicolosi-sagen. - Ikke det store.
- Vidneerklæringer og ikke andet. - Fint.
- Der er lige én sag til. - Tak.
- Goddag, hr. dommer. - Hvordan går det?
Benjamín, Pablo.
Afdeling 18 vil vise sin gode vilje efter uoverensstemmelsen forleden -
- da I måtte påtage jer den der sag. Den er opklaret.
Der var de to håndværkere i nr. 3.
Nu er de arresteret og kan afhøres, når det passer dig.
Hvilke håndværkere?
Jacinto Cáceres fra Bolivia, 35 år. Juan Robles, 34 år, fra Argentina.
Imponerende. Fortsæt i den stil, og 18 får alle komplicerede sager.
- Du kommer til at fortryde det. - Jeg prøver bare at hjælpe.
- Espósito. - Har Romano sagt, jeg var på vej?
Jeg var ved at skrive rapporten. I har den i morgen.
De har underskrevet tilståelsen. I har den mandag.
- Lad mig gå ind. - Sicora skal bekræfte det.
Sicora sidder og æder alt sit lort. Skal du have en kop med?
To fluer med ét smæk.
Nå, hvad så?
Er De Cáceres?
Nej, jeg er Robles. Han er Cáceres.
Cáceres...
Tag det roligt.
- Dit store røvhul! - Hvad er der galt?
Du har arresteret to nuller. Læste du ikke obduktionsrapporten?
- Hvad fanden rager det mig? - Du har tævet tilståelsen ud af dem!
Jeg indgiver omgående en klage.
- Op i røven med din klage. - Ja, lige op i din røv.
- Al den ballade over de to negere. - Jeg skal slå dig til neger.
- Hold så op! - Find dig hellere et andet job.
Du skal fandeme aldrig sætte din fod her igen.
Du aner ikke, hvem du lægger dig ud med.
- Benjamín. - Tag det roligt.
Jeg skal lige indgive en klage, så er jeg straks tilbage.
- Det er fint. - Jeg kommer straks. Tag det roligt.
- Så du Sandoval? - Han gik.
- Hvorhen? - På Talcahuano.
Vores demagogiske præsident...
Dine ord kan give dig problemer.
Må jeg afbryde? Højesteretsdommer Espósito er lige trådt ind ad døren.
Skål, Deres Nåde.
- Hvad skylder han? - Ingenting. Jeg betaler selv.
Og natten er stadig ung. Jeg betaler. Se nu her.
- Nej, nej. - Værsgo.
Det er betalt.
- Hr. Espósito giver en omgang. - Nej, nej.
Slip mig. Du er ikke min chef her.
Gør mig ikke til grin foran mine venner.
Jeg vil ikke dække over dig mere. Hvad laver du?
Det er nok. Lad os gå. Det går nok.
- Vi går. - Kom så.
- Jeg må gå. - Vi ses.
- Farvel. Min jakke... - Jeg har den.
- Vi ses, Emilio. - Nej.
Du er hans kone, og det er hans hjem.
Det er sent, og hvor han har været?
- Du burde takke mig. - Du kommer slæbende med ham.
- Han er dit problem. - Er det nu min skyld?
- Hvem er det? - Benjamín Espósito.
- Hvem? - Fra retten.
- En flot pige, ikke? - Meget.
- Det gør mig ondt for de fyre. - Ja, de er på vej ud nu.
De skulle først undersøges af lægen i forbindelse med klagesagen.
Nej, kig bare på dem, så lærer De hende bedre at kende.
Her er et mere. Jeg kigger konstant på fotografierne.
Jeg er jo i fornægtelsesfasen, men...
Det holder mig oppe, indtil vi finder den fyr.
Fra kandidatfesten.
Hun flyttede fra Chivilcoy og blev lærer i Almagro. Der mødtes vi.
Hun betalte sine regninger i banken der.
Jeg ved stadigvæk ikke, hvor jeg fik modet fra til at tale med den skønhed.
Sig mig...
Når vi finder den mand, hvad for en straf vil han så få?
For voldtægt og mord får han livstid.
- Vi har jo ikke dødsstraf. - Jeg går ikke ind for dødsstraf.
Heller ikke jeg, men måske som gengældelse...
Gengældelse? Vil de da voldtage ham og tæve ham ihjel?
Nej. Han får en sprøjte og sover ind. Det er ikke retfærdigt.
Det ville også passe mig fint.
Der er hun 17-18 år. På picnic i Chivilcoy.
- Har De været der? - Nej.
Det har jeg. Vi besøgte hendes forældre.
Nej. Lad ham leve i mange år.
Et langt liv fuldt af ingenting.
Hvad er der?
Ingenting.
- Hun havde ingen søskende, vel? - Nej. Hvorfor?
Hvem er det?
Han er med på flere og ser altid på hende.
Jeg viste Liliana det system. Ellers glemmer man, hvem det er.
Laporta, Rodríguez, Cardoso, Simoni...
Her er han. Gómez. Isidoro Gómez.
- Nå? - Det med billederne virkede tosset.
Ja, men jeg synes, at det kan ses i øjnene.
Hvis du så, med hvor stor beundring den knægt ser på hende.
Øjnene taler.
De kan også vildlede.
Nogle gange er det bedre ikke at se efter.
- Hvad ser du på? - Vi talte aldrig om den sag igen.
- Hvornår kom du tilbage fra Jujuy? - I 85.
- Hvorfor så nu? - Hellere det end plante begonier.
Hvorfor?
Fordi jeg er blevet distraheret de sidste 20 år.
Retssager, undersøgelser, venner -
- et ægteskab, "various affairs"...
Jeg blev distraheret, men som pensioneret er det slut.
Forleden spiste jeg i en bar -
- og jeg så mig selv sidde og spise alene...
Og syntes ikke om mig.
Det sker ikke for dig, og jeg forlanger ikke, at du skal forstå det.
I forsøget på at forstå hvorfor, øjeblikkene...
Alting, simpelthen alting fører tilbage til Morales.
Som om mit liv havde...
- Svar dog. - Alfonso. Jeg ringer tilbage senere.
Det gør ikke noget.
Nej. Jeg er snart færdig og kommer straks.
Begynd uden mig, så kommer jeg.
- Hallo. - Nej. Er det hos Isidoro Gómez?
- Ja. - Er han hjemme?
- Nej, han bor her ikke længere. - Ikke?
Nej, han flyttede til Buenos Aires.
- Buenos Aires... - Hvem taler jeg med?
Jeg ringer på vegne af byrådsmedlem Mendez.
Det drejer sig om et job. Hvornår rejste han til Buenos Aires?
For en måned siden eller lidt længere.
De har vel ikke hans adresse? Det haster nemlig med det job.
Han arbejder på en byggeplads.
Han sagde... Hvad var det nu?
Det var noget med...
Montevideo, tæt på Lanús. Jeg husker det ikke præcist.
Hvad er det for et job?
Det er... et job, som vil interessere ham meget.
Det er for byrådsmedlem Mendez.
- Sig mig én ting. - Ja.
Var han venner med Liliana Coloto?
Liliana Coloto... De var vist kærester.
Hun er herfra. Hvorfor?
Hun arbejder for Mendez, og hun anbefalede ham til jobbet.
Nå, gjorde hun det? Det bliver han glad for at høre.
Tror De, at han kan huske hende?
Ja, han holdt meget af den pige.
Men så flyttede hun til Buenos Aires, og de mistede kontakten.
Hallo?
Hvis han er her, er det et mirakel, store torsk.
- Tænk, hvis du mistede din kone. - Ikke ham, dig.
Hvorfor ringede du ikke til mig først?
Godmorgen. Vi søger Isidoro Gómez.
- Hvem er I? - Mike Hammer.
- Er Gómez på arbejde? - Nej. Vi ved ikke, hvor han er.
- Giv mig hans adresse. - Ja. Fernández!
Der var nogen, der ringede til Gómez i går aftes.
10 minutter efter kom han ud med frakke på og kufferten i hånden.
Hans formand siger, at de skylder ham for en uge, men han rejste bare.
Jeg kan spørge rundt omkring.
Jeg så på de samme billeder som jer.
Jeg burde have spottet ham.
Glem det. Den sag er bare varm luft.
Hvis De tror, at jeg vil ordne alle papirerne og sende dem til Chivilcoy -
- så de kan ransage en gammel kones hus for at finde breve fra sønnen -
- og bla, bla, bla... Helt ærligt. De må være skør.
Det er vores eneste spor.
Deres groteske slåskamp med Romano gav mig problemer nok -
- og staklen blev forflyttet til en udørk.
Eller måske er han i Chivilcoy. Spørg dog ham, om han vil hjælpe.
Nå, men generalen sagde, hvad han skulle.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Morales bliver værre dag for dag. Morderen ved, vi er på sporet af ham.
Min dommer er en dumrian. Og Irene har jeg lyst til at myrde.
Den eneste, jeg kan stole på i hele verden -
- er en komplet imbecil drukkenbolt.
Jeg har én fordel. En lille en, men alligevel.
Det er den 28. i dag, ikke?
Drukkenbolten har ikke fået løn endnu. Sidste måneds løn er drukket op.
Så når regningen skal betales, vil han stå i et dilemma.
Enten siger han, at han er flad, bliver arresteret, får tæv -
- og hans kone smider ham ud.
Eller også beder han sin tåbelige chef, altså mig, om at betale.
Og siden chefen er tåbelig, men ikke en total tåbe -
- så betaler han endnu en gang.
Men han kræver noget til gengæld.
Og drukkenbolten kan ikke undslå sig. Vel?
- Jeg tisser i bukserne. - Hold dig.
Den gamle må komme ud på et tidspunkt.
En overdosis af "Napoleon Solo" og "Perry Mason" er dit problem.
Jeg er altså ved at tisse i bukserne.
Dit store røvhul!
For helvede da!
Du skræmmer sgu da livet af mig.
Skræmmer jeg dig? Hvad laver du her?.
- Jeg kom for at hjælpe. - Du skulle stå vagt udenfor.
Konen kommer ikke tilbage. Hun gik i supermarkedet. Det tager tid.
Slap af, for guds skyld. Har du fundet noget?
Brevene. Brevene, men ikke...
Der er ingen adresse.
Konvolutterne er væk. Der står ingen adresse på.
- Det her er fra i forgårs. - Og?
Det er nyt.
Måske er konvolutten stadig i skraldespanden.
Der er ingenting her.
- Slet ingenting? - Nej.
- Har du set godt efter? - Vil du prøve?
Hvad er der? Kom så.
Hvad er der?
Hvad er der galt?
Slap nu af. Nu skal du slippe fri.
Skal jeg køre?
Den havde helt sikkert rabies, og nu skal du dø.
Hvorfor stod du ikke vagt? Tænk, hvis hun opdager indbruddet.
Vi kom efter brevene, så hun opdager det jo før eller siden.
Netop derfor tog vi ikke brevene med os.
Du har vel ikke været så dum at tage dem, vel?
- Og hvad, hvis jeg gjorde? - Hvad mener du?
Hvis hun opdager det og advarer Gómez, så fordufter han totalt.
- Nej, sådan ser jeg ikke på det. - Nej? Du må være blind.
Vent og se. Når jeg får regnet det ud med datoerne...
Jeg ville meget hellere arbejde alene.
Revolutionsrådets strategikontor. Hallo, kammerat.
Det er forkert nummer.
- Slet ingenting? - Måske overser jeg noget.
Det er, som om han vidste, at vi ville læse brevet.
Det er bare navne og ikke noget konkret.
Hør.
"Du skal ikke bekymre dig. Jeg er en Manfredini, ikke en Bavastro."
Folk fra Chivilcoy.
Lad mig se. For fanden da...
Sædbankens udlånsafdeling, goddag.
- Espósito. Sandoval. - Forkert nummer.
Dommer Fortuna vil se jer på kontoret.
De kan godt høre, hvad jeg siger, ikke?
Ja.
Så når jeg siger noget, og De gør det diametralt modsatte -
- er det ikke, fordi De ikke kan høre mig -
- men fordi De er skideligeglad med mine ordrer, ikke?
Det passer ikke.
Og når min kollega fra Chivilcoy ringer godt gal i skralden og siger -
- at to af mine ansatte brød ind i en gammel dames hus -
- så betyder det vel, at De vil skide på mig?
Jeg ved ikke, hvor Deres kollega får den slags fra.
Det er præcis, hvad jeg sagde.
Men min kollega sagde, at forleden dag i Chivilcoy -
- helt præcis i krydset mellem Francisco Savey og Schiaffino -
- i udkanten af Chivilcoy, holdt en sort Peugeot parkeret -
- med en nummerplade fra Buenos Aires: 133-809.
Min kollega bad Centralregisteret om at tjekke bilen.
Gæt, hvem bilen tilhører.
Fortæl mig hvem?
En vis Es...
Es-pó...
Es-pó-si...
... to?
Og de oplyste ham om, hvor han arbejder.
Så ringer dommeren til mig for at høre -
- om jeg kan forklare sagen. Det kan jeg ærligt talt ikke, Espósito.
For jeg er åbenbart ikke mere dommer, men en stor idiot -
- fordi når jeg siger A, så gør De Z.
Ligesom den elendige skrivemaskine, jeg har fået.
Jeg beklager, men...
Jeg synes, her foregår noget sært.
Vent lige et øjeblik. Nu kommer vi til det bedste.
Bagefter kan De igen behandle mig som en idiot -
- men hør nu lige her.
Det, de undrede sig mest over i byen, var ikke de to fyre fra Buenos Aires -
- eller at den ene foregav at snøre sine hyttesko.
Men at den anden gik ind i supermarkedet, sagde goddag -
- og bad om en flaske whisky, som han drak af på vejen ud.
Skal jeg beskrive ham for Dem?
Vi må benægte alt.
Det var ikke mig. Jeg har ikke været der.
Tal ikke til mig igen. Aldrig mere.
Benægt alt.
- Hør... - Jeg vil ikke se Dem.
Er De også imod os?
Irene, jeg taler til Dem. Irene.
Det var ikke kun idiotisk, men I gik også bag min ryg.
- Jeg ville ikke... - De tror, jeg er et nokkefår.
- Det har jeg aldrig sagt. - Det er tydeligt.
Jeg er chefen her, og De er min underordnede.
12 breve, 31 sider papir i tynd kvalitet.
Han nævner fem job, to som håndværker -
- et som bud og to uspecificerede.
Tre i Buenos Aires, Monte Grande, San Justo og Avellaneda.
Seks navne: Anido, Mesías, Oleniak, Manfredini, Bavastro og Sánchez.
Kun én henvisning til en kvinde. Rosa, der vist er en tante.
Det er det hele. Resten er ligegyldigt.
- Benjamín. - Det er det også, ikke?
Lad døren stå åben. Det er ikke privat. Jeg har talt med Fortuna.
Jeg forklarede, at De er en dumrian. Jeg smilede mit uimodståelige smil -
- og fik ham til at ringe til dommeren i Chivilcoy og lægge låg på det hele.
Jeg er dybt taknemmelig.
Vær venlig ikke at gentage den slags i fremtiden.
- De kan gå. - Må jeg spørge om noget?
Deres uimodståelige smil? Det kender jeg vist ikke.
Naturligvis ikke. Det er forbeholdt min kæreste.
Ja.
Jeg skal ikke forstyrre mere.
giv mig Liliana Coloto-papirerne, så de kan blive arkiveret.
Sagen er lukket.
Forlovelsen. De unge dør af grin ved tanken.
Hvem forlover sig i dag?
- Hvad hed ham der? Han var der kort. - Godoy.
- Larreta fik ham ind. - Det er rigtigt.
Det er en skam, jeg ikke har dateret dem.
Hvornår var det? To måneder efter Chivilcoy?
En uge efter. Jeg husker det tydeligt.
En uge efter vores skænderi kom du med Alfonso, eller hvad han hed -
- for at fortælle om forlovelsen.
Se, Sandoval prøver at se ædru ud.
Stakkels Pablo.
Jeg kan ikke engang genkende mig selv.
- Jeg ligner en anden. - Hvem var du?
- Hvordan var du? - Det ved jeg ikke.
Regelret og konservativ...
- Højrøvet. - Struktureret.
- Ufleksibel. - Ung.
Ung, Benjamín. Jeg var ung.
Du var også ung. Se, ingen grå hår.
Og her kigger du væk, meget alvorlig.
Jeg var en anden.
Det kan godt være, at romanen bliver god.
Men det er ikke noget for mig.
Du står ved afslutningen af livet og vil gerne se bagud.
Men jeg kan ikke.
Jeg skal gå på arbejde hver dag og trives med det.
Måske er det ikke retfærdigheden, men dog en slags retfærdighed.
Og ved dagens afslutning skal jeg gå hjem til min mand -
- og mine børn, som jeg elsker højt.
Hele mit liv har jeg set fremad.
Bagud er ikke inden for min retskreds. Jeg erklærer mig inhabil.
Gud fader for en sag. Den dør aldrig.
Morales.
Hvordan går det?
- Espósito. - Ja. Hvordan går det?
- Fint. Og De? - Her er jeg.
- Vil De sidde? - Ja.
Går alt godt?
- Jeg er her tirsdage og torsdage. - Hvad?
Her på stationen. De andre dage venter jeg på andre stationer.
Det skifter fra måned til måned. En dag må han komme forbi.
Han bor i provinsen. Han ved, han ville blive fanget her i byen.
Det er et år siden, men De har vel stadig gang i undersøgelserne?
Nej, nej.
De tror nok, at jeg er tosset.
- Nej. - Snak mig ikke efter munden.
Jamen det gør jeg heller ikke.
Det værste er, at jeg er begyndt at glemme.
Jeg skal anstrenge mig for at huske hende.
Den dag, hun blev dræbt, lavede Liliana te med citron til mig.
Jeg havde hostet hele natten, og hun sagde, at det ville hjælpe.
Jeg husker den slags trivielle ting.
Og så er jeg begyndt at komme i tvivl.
Var det mon te med citron, eller var det med honning?
Jeg ved ikke længere, om det er et minde eller mindet om et minde.
Undskyld. Jeg må tale med Dem.
- Værsgo. - Tak.
Jeg var ude for noget i går.
Jeg lå søvnløs over det.
Jeg tænkte på Dem. Kender De det, at...
... at De ser tingene fra en ny vinkel?
Når man ser, hvad der sker for en anden -
- og det får en til at forstå sit eget liv.
- Fortsæt. - Ja.
Og jeg sagde til mig selv: "Jeg må tale med Irene."
Måske bliver De røvsur... Undskyld.
Måske bliver De sur, men...
Jeg er nødt til at prøve.
Et øjeblik. Jeg lukker lige døren.
- Sandoval, jeg er optaget. - Benjamín sagde, jeg skulle...
Jeg bad ham komme, så vi alle tre kunne tale sammen.
Må jeg?
I går mødte jeg Morales på stationen. Ved De, hvad han lavede der?
Min krystalkugle er i stykker.
Han tager derhen hver dag for at se, om han løber ind i morderen.
Hver evig eneste dag holder han udkig.
De kan ikke forestille Dem omfanget af hans kærlighed. Det er gribende.
Som om hans kones død har låst ham fast der i af evighed. Forstår De?
De skulle se hans øjne.
Kærligheden lyser ud af dem.
Kan De forestille Dem sådan en kærlighed?
Upåvirket af den daglige trummerum og kedsomhed?
Tal for Dem selv. Det sker ikke for mig.
Vi synes, at han fortjener en chance mere.
Hvad har det med mig at gøre?
Sagen er lukket. Vi må have den genåbnet.
Beder De mig om at makulere et officielt dokument -
- underskrevet af dommeren og mig og forfalske forklaringer og datoer -
- så det ser ud, som om sagen stadig er åben?
- En genial idé. Vi havde aldrig... - Så er det nok.
Er alt i orden?
Sig mig, har du set en stak breve på mit skrivebord?
- Nej. - Og Sandoval?
Han er vist på Talcahuano.
Du både drikker og stjæler beviserne.
- Alt er under kontrol. - Hvis Irene ser i mappen...
- Slip. Er du blevet skør? - Vi går nu.
Sæt dig ned et øjeblik. Slap nu af.
Ved du, hvorfor vi ikke kan finde ham, Benjamín?
Fordi vi er for dumme.
Hør her. 12 breve, 31 sider, 5 job.
- Det har jeg sagt. - Kan vi gå nu?
Mit hoved eksploderede. Det hele kørte rundt.
Jeg spurgte mig selv: "Hvorfor kan vi ikke finde ham?"
"Han er som forduftet. Hvor er han?"
Jeg begyndte at tænkte på fyre.
På alle slags fyre. Ikke kun på den her fyr.
- På alle slags. - Ja.
På fyren.
En fyr kan gøre alt muligt for at forandre sig.
Men én ting kan han ikke ændre. Ikke han, du, jeg eller nogen anden.
Tag mig. Jeg er ung. Jeg har et godt job og en kone, der elsker mig.
Og som du altid siger, så spilder jeg mit liv på skodsteder som det her.
Du har ofte spurgt mig: "Hvad laver du der, Pablo?"
Og ved du hvad, Benjamín?
Det er min lidenskab.
Jeg elsker at komme her og blive fuld -
- og dele øretæver ud, hvis folk er frække. Jeg elsker det.
Sådan er du også.
Intet i verden kan få dig til at opgive Irene.
Hun er opsat på at gifte sig med en anden -
- hendes skrivebordsskuffer er fyldt med brudekjolekataloger.
Hun blev forlovet med pomp og pragt.
Men dig... du venter stadig på et mirakel.
Og hvorfor? Kom.
- Hvordan går det? - Godt.
Her er den ven, jeg talte om. Espósito, Escribano Andretta.
- Han er min tekniske rådgiver. - Her er mit kort.
Lad os se på det første brev fra vores ven Gómez. Glem det.
"Det regnede så meget, at jeg så værre ud end Oleniak dengang."
- Værsgo. - Juan Carlos Oleniak.
Han debuterede for Racing i 60.
Skiftede til Argentina Juniors i 62 og tilbage til Racing i 63.
I en kamp mod San Lorenzo blev han fældet og blev totalt gennemblødt.
Vi kalder ham Platon, fordi Academia er hans liv.
"Du skal også komme hertil. Vi bliver et godt makkerpar.
Anido alene er ikke det samme som Anido og Mesías."
Anido og Mesías spillede back, da Racing vandt det hele i 61.
Negri på mål. Anido, Mesías, Blanco, Peano, Sacchi, Corbatta, Pizzuti -
- Mansilla, Sosa og Belén.
"Tænk ikke på mig. Jeg er en Manfredini, ikke en Bavastro."
Pedro Waldemar Manfredini. Racing købte ham billigt -
- men han udviklede sig til en enestående spiller. Unik.
Julio Bavastro, angriber.
Spillede kun to kampe i sæsonen 62-63 uden at score.
"Jeg vil ikke ende som Sánchez." Hvad taler han om?
Det kan kun være målmanden, Ataulfo Sánchez. Den evige reserve.
Han spillede kun 17 kampe mellem 57 og 61.
- Hvad betyder Racing for Dem? - Det er min lidenskab.
- Selv efter ni år uden en titel? - En lidenskab er en lidenskab.
En mand kan ændre på alt. Sit ansigt, hjem, familie -
- kæresten, religionen, sin gud.
Men der er én ting, man ikke kan ændre.
Man kan ikke ændre sin lidenskab.
En smuk aften til en fodboldkamp.
Huracán er værter for Racing på Tomás Ducó Stadion -
- på denne perfekte fodboldaften.
Racing er røget ned i tabellen -
- og kan ikke lade denne sidste chance gå til spilde -
- hvis de skal gøre sig håb om mesterskabstitlen.
Jorge trækker fri. Han dribler uden om Brindisi.
Godt gået. Han angriber på venstre fløj.
Han får sat Houseman af, og så en dyb bold til Nestor Escola -
- der afleverer til Díaz. Díaz sætter venstre fod på...
Den gik på overliggeren! Utroligt! Huracán fører stadig.
Racing var tæt på.
Academia! Academia!
- Det her er sindssygt, et kaos. - Du ved ikke noget om fodbold.
- Man skal være tålmodig. - Her er for mange mennesker.
- Der er han! - Hvor?
- Der! - Hvor? Peg på ham.
Undskyld. Må vi komme forbi?
Kom nu her.
Isidoro Gómez.
- Undskyld. - Kom, vi går.
- Hvad er der? - Jeg er træt af det her.
Den sidste måned har vi været til fire kampe.
Jamen det kræver tålmodighed.
Gómez.
For fanden... Gómez! Kom her!
Kom tilbage. Stands! Kom her!
Kom her!
Kom nu!
Benjamín, skynd dig!
- Jeg havde ham, men han slap løs. - Hvor er Báez?
- Báez! Han løb væk. Så du ham? - Hvordan ser han ud?
- Jeg gav dig et fotografi. - Jamen hvor høj?
Halvhøj og tynd. Hvad laver de? Han slipper væk.
Jeg kan ikke holde det ud. Hvordan ser han ud, spørger han.
- Han burde have stået der, ikke os. - Vi gør kender ham jo.
- Hvorfor har han ikke et foto? - Det har han.
Røvhul!
Kan man ikke lå lov til at skide i fred!
- Kom ud. - Pis af. Her er optaget.
Kom nu ud. Politiet er her.
Politiet? Hvad fanden taler du om?
Pablo!
Undskyld. Hvordan går det?
Jeg venter på Sandoval. Jeg spiller flink fyr...
Sådan er vores stil.
En oldgammel taktik. I kan ikke afhøre ham uden dommeren.
Vi må have alt klar, inden Fortuna får ødelagt det hele.
- Afhøring af en sigtet uden advokat? - Ordóñez, har De set Sandoval?
- Han gik for lidt siden. - Hvad vil De anklage ham for?.
Hvad mener De? Har vi for lidt?
At se på ofret på et fotografi? Ja, det er for lidt.
- Vi skal få ham til at spytte ud. - Og hvis det ikke er ham?
- Hvad, hvis det ikke er ham? - Det er det.
Hent Sandoval.
- I taxi? - Ja. Nej, nej...
Han er altid på Robertino's om morgenen.
- Vent, Eduard. - Vent.
Hvad laver De?
- Det er ham. - Hvordan kan De vide det?
- Jeg ved det ikke, men jeg er sikker. - Hvorfor?
Gómez, Isidoro Nestor.
- Id-nummer? - 10.740.925.
- Civilstand? - Ugift.
- Adresse? - Mocoretá 2428, Isidro Casanova.
Hvilket tog tager De ind til byen?
Hvilket tog tager De?
Jeg tager bussen.
Er det et problem?
Mo...
... core.
Skrivemaskinen dur ikke.
Der er ikke noget A.
Vent et øjeblik.
Fortæl mig, hvad der sker her.
Jeg beder Dem.
De er involveret i sagen om mord på og voldtægt af Liliana Coloto.
Det fandt sted den 21. juni 1974.
De er faktisk den anklagede. Jeg står for det indledende forhør.
De vil blive tildelt en beskikket forsvarer.
Vent lidt. Liliana Coloto?
Det er en bekendt fra Chivilcoy. Hvad skete der med hende?
Sig mig, Gómez, hvorfor tror De, at De har været fængslet i tre dage?
Jeg aner det ikke. Jeg var til fodbold...
- Ja, og De stak af. - Hvad ville De have gjort?
Hvis to vanvittige fyre pludselig... Hvad skete der med Liliana?
Hør, Gómez, prøv ikke...
Vi ved begge to, at De voldtog og myrdede hende.
Liliana? Som om jeg kunne finde på det.
Jeg har ikke været i Chivilcoy i et år.
Vi ledte efter Dem efter mordet. De var forsvundet fra pensionatet og arbejdet.
- Pensionatet? Jeg har aldrig... - Gómez, spil nu ikke dum.
- Pensionatet på Calle Piedras. - Det er et år siden.
Jeg havde ikke råd til at bo der.
- Og jobbet? - Jeg fandt et, der gav bedre.
Hvad har det at gøre med Liliana? Jeg har kendt den pige hele livet.
Hun er en barndomsveninde.
De kan ikke finde Sandoval.
- Hvabehar? - De kan ikke finde Sandoval.
- Okay. Lad mig lige se. - Hør her.
- Fortuna er på trapperne. Vent dog. - Ja, det er muligt.
Måske har De ret. Det er nok at foretrække, at...
Lad mig lige tænke mig om.
Hør her, Gómez. Dommeren, der skal behandle sagen -
- vil snart være her, så vi venter på ham.
- Fru advokat? - Undskyld, jeg afbrød Dem.
Jeg ved godt, De tager Dem af sagen.
Men den knægt kan ikke være den skyldige.
- Kan vi diskutere det udenfor? - Vent. Se dog på ham.
Den knægt kan ikke være den skyldige.
Lad mig se på obduktionen.
Coloto-pigen... Her er hun. 1,70 m, 58 kg.
Se, hvad han gjorde ved hende.
Beklager, Gómez, men det er usandsynligt.
En amazone og en pygmæ?
Og så var hun en smuk kvinde.
Se dog på det ansigt.
En skønhed som hende er ikke allemandseje.
Der skal en rigtig mand til at nedlægge sådan en pige.
Tror De? Jeg mener...
Døren var ikke brudt op.
Det tyder på, at hun kendte gerningsmanden.
Jamen sådan kvinde ville da ikke kunne huske en lille lort.
Medmindre hun var luder. Nogle må altså bare betale for det...
- Hvem er hun? - Bare hold kæft.
Nej, hun var en pæn pige. Uden tvivl.
Jeg er enig med knægten.
Med den bankmand må hun da have bollet udenom.
Han blev snydt, så vandet drev ud af soltaget på hans bil.
Hvorfor griner du, tåbe?
Fyren, der aflagde forklaring først.
- Sandoval? - Netop. Han var hendes elsker.
En høj, flot, bredskuldret fyr.
Sådan en mand er i stand til at fyre op under en kvinde.
Se på den lille lort.
Da hun så ham, tænkte hun nok:
"Åh nej. Ikke igen den nar, der ser så elskovssyg ud på alle billederne."
Er det ikke rigtigt?
Ja eller nej?
Sandoval! Jeg har dig, dit røvhul.
Få ham væk. Få ham ud herfra!
Jeg fik dig, din satan.
Få ham væk! Omgående.
I er vanvittige.
Vanvittige.
Hør her, Benjamín.
"Bruddet på højre isseben vidner om -
- at gerningsmanden besidder en usædvanlig fysisk styrke."
Se her. Spaghetti-arme.
"Ud fra omfanget af de vaginale skader kan man udlede -
- at gerningsmanden må være meget veludrustet."
Det er soleklart ikke lillebror her med sin minidiller.
Her er den, din luder. Hvor vil du have den?
Lille skat, du kommer aldrig i lysthuset.
Du er alt for lille og har ikke testosteron nok til mig.
Ikke nok testosteron? Satans kælling.
Jeg voldbollede hende! Den satans luder!
- Jeg gennembollede hende. - Stop. Slip ham.
- Slip ham, Benjamín. - Slip mig!
Hvis du rører hende, dræber jeg dig.
Er De Espósito?
Er De Espósito eller ej?
- Hallo? - Det er mig. Vækkede jeg dig?
Nej, jeg sidder og skriver lidt. Det er sent, ikke?
Jeg tænkte...
- Gjorde du virkelig? - Ja, din torsk.
Det er om romanen. Jeg vil gerne læse den, når den er færdig.
Fint. Det vil jeg sætte pris på. Vil du slet ikke snakke lidt?
Nej, jeg vil drikke min te og se, om jeg kan falde i søvn igen.
- Fint. - Hej.
Irene, skrædderen er her. Hun har lavet den kappe, du bad om.
- Kom og prøv den. - Nu kommer jeg.
Hallo?
Morales. Det er lang tid siden. Sikke en overraskelse.
Ja, jeg har tv'et tændt, men har skruet helt ned.
Hvad?
Hvabehar?
Og takket være dem -
- kan vi gennemføre mange ting. Det kan man jo ikke klare alene.
Goddag. Jeg er Menéndez Hastings fra afdeling 42.
- Vi skal tale med hr. Romano. - Han er optaget.
Hør, De kan ikke bare gå ind!
Her er min akkreditering.
Hvad laver De her? Er De blevet sindssyg?
- Nej, De er. - Fru advokat?
- Vi må tale med Dem. - I må have mig undskyldt.
Havde jeg vidst, De kom, ville jeg have sørget for kaffe.
Isidoro Gómez. Voldtægt og mord, fængslet af anklagemyndigheden.
Fængselsvæsnet oplyser, at han er blevet løsladt efter ordre.
- Nogen kommentarer? - De har brug for at komme mere ud.
Retsvæsnet er som en isoleret ø. Her er den virkelige verden.
Mens De jager fugle på taget -
- kæmper vi andre her i junglen.
Gómez, Gómez, Gómez.
Han arbejdede for os i fængslet og udspionerer nu unge rebeller.
Han klarer det fint. Og hvad er så problemet?
Ved De, hvad De står og siger? Han tilstod et mord og blev dømt.
Ja, måske. Men han er også intelligent og modig.
Han kan bryde ind hos folk og klare skærene.
Hans privatliv er privat, ikke?
Med alle de samfundsskadelige elementer derude må vi improvisere.
Han var tilbageholdt i henhold til dommer Fortunas domsafsigelse...
Jeg ved godt, at du løslod ham som hævn mod mig? Tror du, jeg er idiot?
Det er to spørgsmål. Hvilket skal jeg først besvare?
- Er det sandt? - Fru advokat...
Gør mig en tjeneste. Bland Dem udenom.
Vil De måske appellere? Undskyld, men De kan intet stille op.
Jo, gå tilbage til kontoret, sætte Dem ned og tage ved lære af det.
Fremtidens Argentina ved de ikke noget om på Harvard.
Hvorfor har du taget hende med her? For at give dig immunitet?
Lad hende være i fred. Hun er i en helt anden liga end dig.
Hun har læst jura, du klarede lige gymnasiet. Hun er ung, du er gammel.
Hun er rig, du er fattig.
Hun er Menéndez Hastings, du er Espósito. Et nul.
Hun er urørlig. Det er du ikke.
Lad hende vende tilbage til sin egen verden.
Og hvis du har et problem med mig, så kom alene, så ordner vi det.
Lad os gå, Irene.
Én ting har I dog til fælles.
Ingen af jer kan gøre noget ved det.
De sagde livstid.
- Ja, de ville have idømt ham livstid. - Ja, og?
Alle er skide ligeglade med retfærdighed.
Og der, hvor han er nu, kan vi ikke røre ham.
Og hvis jeg kunne... til hvilken nytte?
Hvad ville fire kugler føre til? Livstid i fængsel.
Gómez går fri, og jeg må tilbringe 50 år i en celle -
- mens jeg misunder ham.
Nej. Nej, jeg ville foretrække, at han fik et liv bag tremmer.
Jeg ville ønske, jeg kunne hjælpe, men jeg ved ikke længere hvordan.
Hvem ved? Måske en anden gang...
- Jamen så... - Jeg giver.
- Nej da. - Det er bare kaffe.
Jeg er taknemmelig for alt det, De har gjort for mig.
Uden Dem var jeg ikke nået hertil.
Jeg skylder Dem en tjeneste.
Hr. advokat. Det drejer sig om Igarzabal-sagen.
Hold nu op med at kalde mig advokat.
Hvis dommeren hører det, får jeg ballade.
Er sagen renskrevet?
- Jeg er i gang. - Nej, så ville du ikke stå her. Smut.
Benjamín.
Ja?
Hvornår vil De tale med mig igen?
Jeg taler med Dem hver dag.
Jeg er ikke urørlig.
- Og heller ikke fra en anden verden. - Gid De var.
- Irene, lad os droppe det. - Droppe hvad?
De gifter Dem med ingeniør Zapiola Menéndez Urtubiea osv.
Er De jaloux?
For guds skyld. Jeg håber, De bliver lykkelige.
- Nogen indvendinger? - Nej.
- Jo, kom nu. - Irene, vær nu sød.
Hvad glor du på? Hvad vil du? Gå din vej. Kom.
- Hvor kan vi mødes? - Hvorfor?
Så De kan lufte Deres indvendinger mod mit liv, min forlovede -
- mit ægteskab og andre forhold vedrørende sagen.
- Over en kop kaffe efter arbejdet? - Hvad tid?
- 20.30. Og hvor? - Los Inmortales.
- La Richmond. - Mit forslag var ikke så elegant.
Nej, Benjamín. Den ligger langt herfra.
Udspionerer du os?
Undskyld. Der er telefon til Dem fra en bar.
- Pablo Sandoval, dit store røvhul. - Tal pænt, røvhul.
- Nej, De har vel ikke ringet til dig. - Hvad er der sket?
Jeg sagde, at de ikke skulle forstyrre min ven.
- En mand klarer det selv. - Du er ikke en mand, men en fulderik.
Mig en fulderik? Rend mig, din fascist!
Fascist? Han er nazist.
Hør. Vi er fra afdeling 42. Jeg tager mig af det.
- Kom med mig. - Arrester dem!
Arrester de røvhuller. Lad dem smage retfærdigheden.
- Min jakke... - Du har den på.
Hvornår kommer din kone hjem fra jobbet?
- Klokken 20. - Underligt. Hun svarer ikke.
Min mund er tør. Har du noget...
Hun svarer ikke. Lad det stå.
- Hun vil aldrig svare dig. - Hvorfor ikke?
- Fordi telefonen er i stykker. - Hvad? Lad det nu stå.
Jeg har sagt det tusind gange. Jeg ville sagsøge dem ind i helvede.
- Og du hjalp mig ikke. - Det er seks måneder siden.
Telefonen har ikke fungeret i et år. De reparerede den aldrig.
Du kan ikke blive her.
Lad det være. Lad nu tingene stå.
Hvis du nogensinde ringede til mig, ville du vide, at den ikke dur.
- Hvad leder du efter? - Jeg vil sagsøge dem.
- Se på mig. Har du en date? - Nej, nej.
Du har en date, og nu går jeg. Jeg er ikke en lyseslukker.
Her er sgu for mange møbler.
- Sid her. - Jeg slår mig sgu altid.
- Sæt dig, indtil du får det bedre. - Hvad er klokken?
- Mit ur ligger i soveværelset. - I soveværelset? Du er i mit hjem.
Vi klarer det fint.
Tag det roligt.
Jeg vil overtale din kone til ikke at myrde dig.
- Ring dog til hende. - Du sagde, at den ikke duede.
Min dur ikke, Benjamín. Brug din.
Bliv der. Rør ikke ved noget. Jeg kommer straks tilbage.
- Sluk lyset. - Ja.
Vi skal nok fange det røvhul.
Vi fanger ham.
- Vi har arbejdet hele dagen. - Glem det.
Jeg kan forklare.
- Det er allersidste gang. - Okay.
I kunne have tænkt på det før.
- Han har brug for din hjælp. - Har han?
Jeg mener, hvis vi hjælper ham, bliver det hele lettere for os alle.
- Du vil bare af med ham. - Sig dog ikke det.
Hvad er det?
- Hvad er der sket? - Vent et øjeblik.
- Pablo? - Hvad er der sket?
Det ved jeg ikke. Pablo? Vent der.
Pablo...
- Nej! - Hvad er der?
Hvad er der sket!
- Det er det rene vanvid. - Ja, hvis den satan finder Dem.
- Han kommer også efter Dem. - Nej, min far trækker i trådene.
Romano tør ikke røre mig.
- Jeg klarer mig. - Men til Jujuy?
Mine fætre har magten der, og ingen kan røre Dem.
Hvad skal jeg i Jujuy?
Det samme som her. Der står et skrivebord klar til Dem.
Det kan jeg ikke. Jeg har mit liv her, min far...
Jeg har alt her.
Hvad skal vi gøre her? Os?
Jeg mener Dem og mig.
Vi kan intet gøre.
Ciao.
Det er det første udkast.
Jeg laver noget mere.
- Dit hjem er, som jeg troede. - Hvordan forestillede du dig det?
Præcis som det her forestillede jeg mig det.
Til gengæld må dit hus være helt anderledes.
- Har du set mit hus? - Jeg mener anderledes end mit.
Komplet anderledes.
- Hvad frygter du? - Hvad?
Her står: "Jeg frygter."
Nej, det er bare noget, jeg skrev...
En skriveøvelse halvt i søvne -
- for at få lidt inspiration. Bare glem det.
Okay. Kom med det.
Det er en roman.
Det behøver ikke at være sandt, ikke engang sandsynligt.
Ja. Nej. Hvad? Hvad er usandsynligt?
Benjamín. Det kapitel, hvor han tager til Jujuy.
- Hvad er problemet? - Han græder, som om det var et brud.
Hun løber hen ad perronen som efter sit livs kærlighed.
Deres hænder mødes på ruden, som om de var én person, og hun græder.
Som vidste hun, at der ventede et kærlighedsløst liv.
Hun falder næsten, da hun erklærer den kærlighed, hun ikke turde stå ved.
Sådan var det, ikke?
Og hvis det var sådan...
Hvorfor tog du mig så ikke med?
Din nød.
Hvordan skrider sagen frem?
Jeg ved det ikke. Jeg kan berette -
- at han tilbragte ti år med at tælle lamaer i Andesbjergene.
Jeg kom tilbage. Du var anklager, gift og havde to børn. Skal jeg skrive det?
Eller at han kom tilbage med en rig, smuk, aristokratisk kone fra Jujuy.
Hun var dejlig.
Det var ikke hendes skyld, at jeg ikke kunne elske hende.
- Sikke en elendig slutning. - Noget lort.
Ser du, jeg vil ikke forspilde chancen en gang til. Hvad skal der ske?
Hvorfor lader jeg bare stå til? Jeg har grublet over det i 25 år -
- og jeg kan kun komme på ét svar.
"Glem det. Det var i et andet liv. Det er forbi. Tænk ikke på det."
Det var ikke i et andet liv. Det var i det her.
Det er i det her.
Nu vil jeg vide det. Hvordan kan man leve et tomt liv?
Hvordan kan man leve et liv fyldt med ingenting?
Hvordan gør man?
- Vi spilder tiden og finder ham ikke. - Husk nu på, hvor formel han var.
Ingen oplyser om adresseændring, siden dengang, vi dansede pata pata.
- Gómez. Espora 691, Chivilcoy. - Hvad sagde jeg. Det er hans mor.
Borgerne har pligt til at oplyse om adresseændring.
Det er ikke bare af lyst, man gør det. Forstår De?
- Ja. - Morales, Ricardo. Der er en... fire.
Lad os så søge på id-nummer. Hvad er dit?
- 3.000.000. Hvad er dit? - Hvad rager det dig?
Her er en med 5 og en med 6. Morales, Ricardo Augustin.
Han skiftede adresse i 1975.
Skriv det ned, pata pata.
- Hvad vil De? - Morales.
Hvordan går det? Kan De huske mig?
Espósito. Fra retten... for 25 år siden.
- Sikke en overraskelse. - Ja, ikke? Undskyld.
- Hvordan går det? - Hej.
Lang tid siden sidst.
- Sikke en overraskelse. - Ja.
Kom indenfor.
- Skal jeg lave en kop kaffe? - Kaffe?
- Drikker man ikke maté herude? - Herude?
Jeg er jo i banken hele dagen.
Arbejder De stadig i banken? Jeg vil gerne have kaffe.
De flyttede herud kort efter.
Ja, jeg havde brug for at starte på en frisk.
Det er det gode ved banken. Der er afdelinger overalt.
Visse afdelinger er upopulære, så her er jeg altså forfremmet og det hele.
Nå da.
Kan De huske Liliana?
Ja, naturligvis.
- Og hvordan går det med Dem? - Jeg er stadig her.
- Jeg mener... giftede De Dem igen? - Nej. Det gjorde jeg ikke.
Jeg tror bare, at på det tidspunkt...
... gik tæppet ned for mig.
Jeg prøvede, men De ved...
Det er kompliceret.
- Jeg giftede mig. - Gjorde De?
Ja, for en tid. Men det fungerede ikke.
Jeg ved ikke, om det var mig. Det er kompliceret.
- Sikke en historie. Det er utroligt. - Tænk, at jeg havde en roman i mig.
De bør brede det lidt ud. Det virker som en lang opremsning.
- Skørt. - Jeg kunne ikke glemme det.
De burde lægge det bag Dem. Lyt til mig.
De flyttede hertil på grund af Gómez, ikke?
Han var på fri fod. Han kunne være ude efter Dem.
Nej, nej. Jeg er ikke bange for Gómez.
- Måske er han død. - Ja, måske.
- De kom efter mig. - Ja, det ved jeg.
- Hvordan ved De det? - Jeg har lige læst det.
- De fandt Deres ven. - Nå ja.
Stakkels Sandoval. Kan De huske Sandoval?
- Nej. - Min kollega fra retten.
De var ude efter mig. Jeg var der ikke, og de fik ham.
Sataner.
- Gómez fandt de aldrig, vel? - Gæt.
Den slags slipper af sted med alt.
Der er noget, jeg gerne vil spørge om.
Hvordan lærte De at leve uden Liliana?
- Det er 25 år siden. - Jeg var sikker på, De ikke kunne.
- Det er 25 år siden. - Især med ham på fri fod.
- Og De kunne starte på en frisk? - Det er 25 år siden!
Glem det.
Uden mig var De aldrig kommet så langt.
Kan De huske det? De skylder mig en tjeneste.
Hvad skal jeg sige?
Går det Dem ikke på, at han ikke fik sin straf?
- Jeg kunne ikke gøre noget. - Ikke?
De brugte ét år på at lede efter ham. Han blev løsladt, og De gør ingenting?
Ja, og så løslod de ham. Hvad skulle jeg stille op?
Og livet fortsatte på kontoret?
- Og det siger De? - De er bedre end mig.
Hvad rager det Dem?
- Det er mit liv, ikke Deres. - Nej, Morales. Det er også mit liv.
Deres kærlighed til den kvinde... så jeg aldrig igen.
Ikke hos nogen.
Aldrig.
Forsvind fra mit hus.
Med det samme, tak.
Det er mit liv, ikke Deres.
Tilgiv mig. Jeg er...
... ved at blive gammel.
Måske er det derfor.
- Det blev bare ved med at køre rundt. - Så lad det køre rundt derhjemme.
Gómez dræbte ikke Sandoval.
- Og? - Han kendte os begge to.
Hvis det havde været ham, ville han have ventet på mig.
Der er noget...
Der stod et par billeder af mig selv derhjemme.
Da Sandoval blev dræbt, var de alle lagt ned.
Der var ikke rørt ved andet.
Jeg troede...
Jeg tror...
Er du Espósito?
Er du døv? Er du Espósito?
- Hvad sker der? - Hvad laver du?
Svar mig.
Hvor skal du hen? Hvor skal du hen?
- Herhen. - Hvad skal du?
Sætte en plade på.
En plade? Hør her.
Er du Espósito eller ej?
Ja, det er mig.
Jeg skammer mig så dybt, at jeg ikke engang kan besøge hans gravsted.
Måske skete det ikke på den måde.
Måske sov han, og de dræbte ham, inden han nåede at opdage dem.
Billederne blev bare væltet ved et tilfælde.
Jeg ved det ikke.
Jeg ved ikke mere, hvad jeg skal tro.
Vælg omhyggeligt. Minderne er det eneste, vi har tilbage.
Så vælg de bedste.
Men der er én ting, som jeg aldrig vil glemme.
Det sidste, Pablo sagde til mig den nat.
"Tag det roligt, Benjamín. Vi skal nok fange det røvhul."
Og det skal jeg nok.
Hvis han lever, gør jeg.
Vent.
Sæt Dem ned.
De skal ikke lede længere.
Jeg kunne ikke gå til myndighederne. Jeg vidste, han var urørlig.
Men også, at han før eller siden ville komme.
Efter Dem.
Nej, Gómez!
Jeg skilte mig af med liget, og ingen savnede ham.
Var det det værd?
Glem det.
Er det ikke lige meget?
Min kone er død. Deres ven er død.
Gómez er død. Alle er døde.
Tænk ikke mere på det. De vil bare pine Dem selv med det.
De vil have tusinde fortider og ingen fremtid.
Glem det. Hør på mig.
De vil ende med intet andet end minderne.
Jeg skyldte Dem en tjeneste, ikke?
Min gæld er indfriet.
Glem det.
Det blev ved med at køre rundt.
Hvad ville fire kugler føre til?
Det er mit liv, ikke Deres.
Lad det køre rundt derhjemme.
Vi skal nok fange ham.
Jeg har grublet over det i 25 år...
Ciao.
Det var ikke i et andet liv.
En fyr kan gøre alt muligt for at forandre sig.
- Hvad ville fire kugler føre til? - Men én ting kan han ikke ændre.
Hvordan kan man leve et tomt liv?
Hvordan kan man leve et liv fuldt af ingenting?
Hvordan?
- Jeg voldbollede hende. - Gengældelse?
Som om hans kones død har låst ham fast der i af evighed.
Min kone er død. Deres ven er død. Gómez er død. Alle er døde.
Han får en sprøjte og sover ind.
Ingen, Benjamín.
Lad ham leve i mange år. Et langt liv fuldt af ingenting.
- Men De startede på en frisk? - Det er 25 år siden.
25 år, Espósito.
Glem det.
Vær så venlig...
... at sige til ham...
Sig til ham, at han i det mindste må tale med mig.
Vær så venlig...
De sagde livstid.
Jeg frygter
Jeg elsker dig.
- Er hun her? - Ja, på sit kontor.
- Du lever stadig. - Ja.
Jeg må tale med dig.
- Skal jeg hente kaffe? - Smut, lille ven.
- Det bliver kompliceret. - Jeg er ligeglad.
Luk døren.
Øjnenes hemmelighed.
Se nyheder om DVD og Blu-ray på www.sandrewmetronome.dk
Tekster: Elisabet Prahl Dansk Video Tekst